Ве́тхий Заве́т:
Быт.
Исх.
Лев.
Чис.
Втор.
Нав.
Суд.
Руф.
1Цар.
2Цар.
3Цар.
4Цар.
1Пар.
2Пар.
1Езд.
Неем.
2Езд.
Тов.
Иудиф.
Есф.
Иов.
Пс.
Прит.
Еккл.
Песн.
Прем.
Сир.
Ис.
Иер.
Плч.
ПослИер.
Вар.
Иез.
Дан.
Ос.
Иоил.
Ам.
Авд.
Ион.
Мих.
Наум.
Авв.
Соф.
Аг.
Зах.
Мал.
1Мак.
2Мак.
3Мак.
3Езд.
Но́вый Заве́т: Мф. Мк. Лк. Ин. Деян. Иак. 1Пет. 2Пет. 1Ин. 2Ин. 3Ин. Иуд. Рим. 1Кор. 2Кор. Гал. Еф. Флп. Кол. 1Фес. 2Фес. 1Тим. 2Тим. Тит. Флм. Евр. Откр.
Но́вый Заве́т: Мф. Мк. Лк. Ин. Деян. Иак. 1Пет. 2Пет. 1Ин. 2Ин. 3Ин. Иуд. Рим. 1Кор. 2Кор. Гал. Еф. Флп. Кол. 1Фес. 2Фес. 1Тим. 2Тим. Тит. Флм. Евр. Откр.
Скрыть
32:16
32:19
32:23
32:26
32:27
32:28
32:31
32:33
32:34
32:41
32:42
32:45
32:46
32:48
32:49
см.:Чис.27:12-13;
Вонми́, небо, и возглаго́лю, и да слы́шитъ земля́ глаго́лы у́стъ мои́хъ,
да ча́ется я́ко до́ждь вѣща́нiе мое́, и да сни́дутъ я́ко роса́ глаго́ли мои́, я́ко ту́ча на тро́скотъ и я́ко и́ней на сѣ́но:
я́ко и́мя Госпо́дне призва́хъ, дади́те вели́чiе Бо́гу на́шему.
Бо́гъ, и́стинна дѣла́ Его́, и вси́ путiе́ Его́ су́дъ: Бо́гъ вѣ́ренъ, и нѣ́сть непра́вды въ Не́мъ: пра́веденъ и преподо́бенъ Госпо́дь.
Согрѣши́ша, не Того́ ча́да поро́чная: ро́де стропти́вый и развраще́нный,
сiя́ ли Го́сподеви воздаете́, сі́и лю́дiе бу́iи и не му́дри? Не Са́мъ ли се́й Оте́цъ тво́й стяжа́ тя, и сотвори́ тя, и созда́ тя?
Помяни́те дни́ вѣ́чныя, разумѣ́йте лѣ́та ро́да родо́въ: вопроси́ отца́ твоего́, и возвѣсти́тъ тебѣ́, ста́рцы твоя́, и реку́тъ тебѣ́.
Егда́ раздѣля́ше Вы́шнiй язы́ки, я́ко разсѣ́я сы́ны Ада́мовы, поста́ви предѣ́лы язы́ковъ по числу́ а́нгелъ Бо́жiихъ,
и бы́сть ча́сть Госпо́дня, лю́дiе Его́ Иа́ковъ, у́же наслѣ́дiя Его́ Изра́иль:
удовли́ его́ въ пусты́ни, въ жа́жди зно́я въ безво́днѣ: обы́де его́ и наказа́ его́, и сохрани́ его́ я́ко зѣ́ницу о́ка:
я́ко оре́лъ покры́ гнѣздо́ свое́, и на птенцы́ своя́ возжелѣ́: просте́ръ крилѣ́ свои́ и прiя́тъ и́хъ, и подъя́тъ и́хъ на ра́му свое́ю.
Госпо́дь еди́нъ вожда́ше и́хъ, и не бѣ́ съ ни́ми бо́гъ чу́ждь:
возведе́ я́ на си́лу земли́, насы́ти и́хъ жи́тъ се́лныхъ: сса́ша ме́дъ изъ ка́мене и еле́й от тве́рда ка́мене,
ма́сло кра́вiе и млеко́ о́вчее съ ту́комъ а́гнчимъ и о́внимъ сыно́въ ю́нчихъ и ко́злихъ, съ ту́комъ пшени́чнымъ, и кро́вь гро́здову пiя́ху вино́.
И яде́ Иа́ковъ и насы́тися, и отве́ржеся возлю́бленный: уты́, утолстѣ́, разширѣ́: и оста́ви Бо́га сотво́ршаго его́, и отступи́ от Бо́га Спа́са своего́.
Прогнѣ́ваша Мя́ о чужди́хъ, и въ ме́рзостехъ свои́хъ преогорчи́ша Мя́.
Пожро́ша бѣсово́мъ, а не Бо́гу, бого́мъ, и́хже не вѣ́дѣша: но́ви и секра́ти {неда́вни} прiидо́ша, и́хже не вѣ́дѣша отцы́ и́хъ.
Бо́га ро́ждшаго тя́ оста́вилъ еси́ и забы́лъ еси́ Бо́га пита́ющаго тя́.
И ви́дѣ Госпо́дь, и возревнова́, и раздражи́ся за гнѣ́въ сыно́въ и́хъ и дще́рей,
и рече́: отвращу́ лице́ Мое́ от ни́хъ и покажу́, что́ бу́детъ и́мъ напослѣ́докъ, я́ко ро́дъ развраще́нъ е́сть, сы́нове, и́мже нѣ́сть вѣ́ры въ ни́хъ:
ті́и раздражи́ша Мя́ не о бо́зѣ, прогнѣ́ваша Мя́ во и́долѣхъ свои́хъ: и А́зъ раздражу́ и́хъ не о язы́цѣ, о язы́цѣ же неразу́мливѣ прогнѣ́ваю и́хъ:
я́ко о́гнь возгори́тся от я́рости Моея́, разжже́тся до а́да преиспо́дняго, снѣ́стъ зе́млю и жи́та ея́, попали́тъ основа́нiя го́ръ:
соберу́ на ни́хъ зла́я, и стрѣ́лы Моя́ сконча́ю въ ни́хъ:
та́юще гла́домъ и снѣ́дiю пти́цъ, и го́рбъ неисцѣ́ленъ: зу́бы звѣрі́й послю́ въ ня́, съ я́ростiю пресмыка́ющихся по земли́:
отвнѣ́ обезча́дитъ и́хъ ме́чь, и от хра́мовъ и́хъ стра́хъ: ю́ноша съ дѣ́вою, ссу́щее съ соверше́ннымъ ста́рцемъ.
Рѣ́хъ: разсѣ́ю и́хъ, уста́влю же от человѣ́къ па́мять и́хъ:
то́кмо за гнѣ́въ враго́въ, да не долголѣ́тствуютъ, и да не наля́гутъ супоста́ти, да не реку́тъ: рука́ на́ша высока́, и не Госпо́дь сотвори́ сiя́ вся́:
я́ко язы́къ погуби́вый совѣ́тъ е́сть, и нѣ́сть въ ни́хъ худо́жества, не смы́слиша разумѣ́ти:
сiя́ вся́ да прiи́мутъ во гряду́щее лѣ́то.
Ка́ко пожене́тъ еди́нъ ты́сящы, и два́ дви́гнета тмы́, а́ще не Бо́гъ отдаде́ и́хъ, и Госпо́дь предаде́ и́хъ?
Не су́ть бо бо́зи и́хъ, я́ко Бо́гъ на́шъ: врази́ же на́ши неразу́мливи.
От виногра́довъ бо Cодо́мскихъ виногра́дъ и́хъ, и розга́ и́хъ от Гомо́рры: гро́здъ и́хъ гро́здъ же́лчи, гро́здъ го́рести и́хъ:
я́рость змие́въ вино́ и́хъ, и я́рость а́спидовъ неисцѣ́льна.
Не сiя́ ли вся́ собра́шася у Мене́ и запечатлѣ́шася въ сокро́вищахъ Мои́хъ?
Въ де́нь отмще́нiя возда́мъ, во вре́мя егда́ соблазни́тся нога́ и́хъ: я́ко бли́зъ де́нь поги́бели и́хъ, и предстоя́тъ гото́вая ва́мъ:
я́ко суди́ти и́мать Госпо́дь лю́демъ Свои́мъ, и о рабѣ́хъ Свои́хъ умоле́нъ бу́детъ: ви́дѣ бо и́хъ разсла́бленны и иста́явшя во вре́мя и изнемо́гшя.
И рече́ Госпо́дь: гдѣ́ су́ть бо́зи и́хъ, на ни́хже упова́ша,
и́хже ту́къ же́ртвъ и́хъ ядя́сте, и пiя́сте вино́ тре́бъ и́хъ? Да воскре́снутъ и помо́гутъ ва́мъ, и бу́дутъ ва́мъ покрови́тели.
Ви́дите, ви́дите, я́ко А́зъ е́смь, и нѣ́сть Бо́гъ ра́звѣ Мене́: А́зъ убiю́ и жи́ти сотворю́: поражу́ и А́зъ исцѣлю́, и нѣ́сть и́же и́зметъ от руку́ Мое́ю:
я́ко воздви́гну на небо ру́ку Мою́, и клену́ся десни́цею Мое́ю, и реку́: живу́ А́зъ во вѣ́ки:
я́ко поострю́ я́коже мо́лнiю ме́чь Мо́й, и прiи́метъ су́дъ рука́ Моя́, и возда́мъ ме́сть враго́мъ и ненави́дящымъ Мя́ возда́мъ:
упою́ стрѣ́лы Моя́ от кро́ве, и ме́чь Мо́й снѣ́стъ мяса́ от кро́ве я́звеныхъ и плѣне́нiя, от гла́въ князе́й язы́ческихъ.
Возвесели́теся, небеса́, ку́пно съ Ни́мъ, и да покло́нятся Ему́ вси́ А́нгели Бо́жiи: возвесели́теся, язы́цы, съ людьми́ Его́, и да укрѣпя́тся Ему́ вси́ сы́нове Бо́жiи: я́ко кро́вь сыно́въ Свои́хъ отмща́етъ и отмсти́тъ, и возда́стъ ме́сть враго́мъ и ненави́дящымъ Его́ возда́стъ: и очи́ститъ Госпо́дь зе́млю люді́й Свои́хъ.
И написа́ Моисе́й пѣ́снь сiю́ въ то́й де́нь, и научи́ е́й сы́ны Изра́илевы: и вни́де Моисе́й къ лю́демъ и глаго́ла вся́ словеса́ зако́на сего́ во у́шы лю́демъ, са́мъ и Иису́съ Нави́нъ.
И сконча́ Моисе́й глаго́ля словеса́ сiя́ вся́ всему́ Изра́илю,
и рече́ къ ни́мъ: внемли́те се́рдцемъ ва́шимъ вся́ словеса́ сiя́, я́же а́зъ засвидѣ́телствую ва́мъ дне́сь, я́же да заповѣ́сте сыно́мъ ва́шымъ, храни́ти и твори́ти вся́ словеса́ зако́на сего́,
я́ко не тще́тно сло́во сiе́ ва́мъ, зане́ сiя́ жи́знь ва́ша, и ра́ди сло́ва сего́ до́лги дни́ бу́дете на земли́, на ню́же вы́ прехо́дите Иорда́нъ та́мо наслѣ́дити ю́.
И рече́ Госпо́дь къ Моисе́ю въ де́нь се́й, глаго́ля:
взы́ди на го́ру Авари́мъ, сiя́ гора́ Нава́въ, я́же е́сть въ земли́ Моа́вли пря́мо Иерихо́ну, и ви́ждь зе́млю Ханаа́ню, ю́же а́зъ даю́ сыно́мъ Изра́илевымъ во обдержа́нiе:
и сконча́йся та́мо на горѣ́, на ню́же восхо́диши, и приложи́ся къ лю́демъ твои́мъ, я́коже у́мре Ааро́нъ бра́тъ тво́й на горѣ́ О́ръ и приложи́ся къ лю́демъ свои́мъ:
поне́же не покори́стеся словеси́ Моему́ въ сынѣ́хъ Изра́илевыхъ у воды́ пререка́нiя Ка́дисъ въ пусты́ни Си́нъ, поне́же не освяти́сте Мене́ въ сынѣ́хъ Изра́илевыхъ:
я́ко пря́мо у́зриши зе́млю, и та́мо не вни́деши, ю́же даю́ сыно́мъ Изра́илевымъ.
Слухай, небо, а я говоритиму, і хай почує земля мову уст моїх!
Нехай ллється наука моя, мов той дощ, хай тече, як роса, моя мова, як краплі дощу на траву, та як злива на зелень.
Як буду я кликати Ймення Господнє, то славу віддайте ви нашому Богові!
Він Скеля, а діло Його досконале, всі бо дороги Його справедливі, Бог вірний, і кривди немає в Ньому, справедливий і праведний Він.
Зіпсулись вони, не Його то сини, покоління невірне й покручене.
Чи тим віддасте Господеві, народе нікчемний й немудрий?
Чи ж не Він Батько твій, твій Творець?
Він тебе вчинив, і Він міцно поставив тебе.
Чи ж не Він Батько твій, твій Творець?
Він тебе вчинив, і Він міцно поставив тебе.
Пам́ятай про дні давні, розважайте про роки усіх поколінь, запитай свого батька, і покаже тобі твоїх тих старших, а вони тобі скажуть.
Як Всевишній народам спадок давав, коли Він розділяв синів людських, Він поставив границі народам за числом Ізраїлевих синів.
Бо частка Господня народ Його, Яків відміряний уділ спадщини Його.
Знайшов Він його на пустинній землі та в степу завивання пустельних гієн, та й його оточив, уважав Він за ним, зберігав Він його, як зіницю оту свого ока.
Як гніздо своє будить орел, як ширяє він понад своїми малятами, крила свої простягає, бере їх, та носить їх він на рамені крилатім своїм,
так Господь Сам провадив його, а бога чужого при нім не було.
Він його садовив на висотах землі, і він їв польові врожаї, Він медом із скелі його годував, і оливою з скельного кременя,
маслом з худоби великої та молоком від худоби дрібної, разом із лоєм ягнят та баранів з Башану й козлів, разом з такою пшеницею, як лій на нирках, і кров виноградної ягоди пив ти вином.
І потовстів Єшурун та й брикатися став.
І ти потовстів, погрубів, став гладкий.
І покинув він Бога, що його створив, і Скелю спасіння свого злегковажив.
І ти потовстів, погрубів, став гладкий.
І покинув він Бога, що його створив, і Скелю спасіння свого злегковажив.
Чужими богами Його роздражнили, Його розгнівили своїми гидотами.
Вони демонам жертви складали, не Богу, складали богам, що не відали їх, новим, що недавно прийшли, не лякалися їх батьки ваші!
Забуваєш ти Скелю, Яка породила тебе, і забуваєш ти Бога, що тебе народив.
І побачив Господь, та й зненавидів їх, через гнів на синів Своїх і на дочок Своїх,
та й сказав: Лице Я Своє заховаю від них, побачу, який їх кінець, бо вони покоління розбещене, діти, що в них нема віри.
Роздражнили Мене вони тим, хто не Бог, Мене розгнівили своїми марнотами, тому роздражню Я їх тим, хто не народ, нерозумним народом розгніваю їх.
Бо був загорівся огонь Мого гніву, і палився він аж до шеолу найглибшого, і він землю поїв та її врожай, і спалив був підвалини гір.
Я на них нагромаджу нещастя, зуживу Свої стріли на них.
Будуть виснажені вони голодом, і поїджені будуть огнем та заразою лютою, і зуба звірини нашлю Я на них, з отрутою плазунів по землі.
Надворі забиватиме меч, а в кімнатах страхіття, як юнака, так і дівчину, грудне немовля з чоловіком посивілим.
Я сказав: Повигублюю їх, відірву від людей їхню пам́ять,
та це Я відклав з-за ворожого гніву, щоб противники їх не згордилися, щоб вони не сказали: Піднеслася наша рука, і не Господь учинив усе це.
Бо вони люд безрадний, і нема в них розумування.
Коли б були мудрі вони, зрозуміли б оце, розсудили б були про кінець свій.
Як може один гнати тисячу, а два проганять десять тисяч, коли то не те, що їх продала їхня Скеля, і Господь видав їх?
Не така бо їх скеля, як наша та Скеля, хай судять самі вороги.
Бо їх виноград з винограду содомського та з піль тих гоморських, винні ягоди їхні отруйні то ягоди, вони грона гіркоти для них,
вино їхнє зміїна отрута і гадюча погибельна їдь!
Чи замкнене в Мене не це, у скарбницях Моїх запечатане?
Моя пімста й відплата на час, коли їхня нога посковзнеться, бо близький день погибелі їх, поспішає майбутнє для них.
Бо розсудить Господь Свій народ, і змилосердиться Він над Своїми рабами, як побачить, що їхня рука ослабіла, і нема ні невільного, ані вільного.
І Він скаже тоді: Де їх боги, де скеля, що в ній поховались вони,
що їли вони лій кривавих їх жертов, пили вино жертов їх литих?
Нехай встануть і вам допоможуть, і хай будуть покровом для вас.
Нехай встануть і вам допоможуть, і хай будуть покровом для вас.
Побачте тепер, що Я Я є Той, і Бога немає крім Мене.
Побиваю й оживлюю Я, і не врятує ніхто від Моєї руки.
Побиваю й оживлюю Я, і не врятує ніхто від Моєї руки.
Бо до неба підношу Я руку Свою та й кажу: Я навіки Живий!
Поправді кажу вам: Я вістря Свого меча нагострю, і рука Моя схопиться суду, тоді відімщу Я Своїм ворогам, і Своїм ненависникам Я відплачу.
Я стріли Свої понапоюю кров́ю, а Мій меч поїдатиме м́ясо, кров́ю забитого й бранця, головами кучматими ворога.
Радійте, погани, з народом Його, бо Він відімститься за кров Своїх всіх рабів, і пімсту поверне Своїм ворогам, і викупить землю Свою, Свій народ.
І прийшов Мойсей, і промовляв всі слова цієї пісні до ушей народу, він та Ісус, син Навинів.
А коли Мойсей скінчив промовляти всі ці слова до всього Ізраїля,
то сказав він до них: Приложіть свої серця до всіх тих слів, які я сьогодні чинив свідками проти вас, що ви накажете їх своїм синам, щоб додержували виконувати всі слова цього Закону.
Бо це для вас не слово порожнє, воно життя ваше, і цим словом ви продовжите дні на цій землі, куди ви переходите Йордан, щоб посісти її.
І Господь промовляв до Мойсея того самого дня, говорячи:
Вийди на ту гору Аварім, на гору Нево, що в моавському краї, що навпроти Єрихону, і побач ханаанський Край, що Я даю Ізраїлевим синам на володіння.
І вмри на горі, куди ти вийдеш, і долучися до своєї рідні, як помер був твій брат Аарон на Гор-горі, і долучився до своєї рідні,
за те, що ви спроневірилися були Мені серед Ізраїлевих синів при воді Меріви в Кадешу на пустині Цін, за те, що ви не освятили Мене серед Ізраїлевих синів.
Бо знавпроти побачиш ти той Край, та не ввійдеш туди, до того Краю, що Я даю Ізраїлевим синам.
1 Песнь Моисея; 44 он увещевает Израиля; 48 Господь призывает Моисея на гору Нево.
Внимай, небо, я буду говорить; и слушай, земля, слова уст моих.
Польется как дождь учение мое, как роса речь моя, как мелкий дождь на зелень, как ливень на траву.
Имя Господа прославляю; воздайте славу Богу нашему.
Он твердыня; совершенны дела Его, и все пути Его праведны; Бог верен, и нет неправды [в Нем]; Он праведен и истинен;
но они развратились пред Ним, они не дети Его по своим порокам, род строптивый и развращенный.
Сие ли воздаете вы Господу, народ глупый и несмысленный? не Он ли Отец твой, Который усвоил тебя, создал тебя и устроил тебя?
Вспомни дни древние, помысли о летах прежних родов; спроси отца твоего, и он возвестит тебе, старцев твоих, и они скажут тебе.
Когда Всевышний давал уделы народам и расселял сынов человеческих, тогда поставил пределы народов по числу сынов Израилевых*; //*В греческом переводе: по числу Ангелов Божиих.
ибо часть Господа народ Его, Иаков наследственный удел Его.
Он нашел его в пустыне, в степи печальной и дикой, ограждал его, смотрел за ним, хранил его, как зеницу ока Своего;
как орел вызывает гнездо свое, носится над птенцами своими, распростирает крылья свои, берет их и носит их на перьях своих,
так Господь один водил его, и не было с Ним чужого бога.
Он вознес его на высоту земли и кормил произведениями полей, и питал его медом из камня и елеем из твердой скалы,
маслом коровьим и молоком овечьим, и туком агнцев и овнов Васанских и козлов, и тучною пшеницею, и ты пил вино, кровь виноградных ягод.
И [ел Иаков, и] утучнел Израиль, и стал упрям; утучнел, отолстел и разжирел; и оставил он Бога, создавшего его, и презрел твердыню спасения своего.
Богами чуждыми они раздражили Его и мерзостями [своими] разгневали Его:
приносили жертвы бесам, а не Богу, богам, которых они не знали, новым, которые пришли от соседей и о которых не помышляли отцы ваши.
А Заступника, родившего тебя, ты забыл, и не помнил Бога, создавшего тебя.
Господь увидел [и вознегодовал], и в негодовании пренебрег сынов Своих и дочерей Своих,
и сказал: сокрою лице Мое от них [и] увижу, какой будет конец их; ибо они род развращенный; дети, в которых нет верности;
они раздражили Меня не богом, суетными своими огорчили Меня: и Я раздражу их не народом, народом бессмысленным огорчу их;
ибо огонь возгорелся во гневе Моем, жжет до ада преисподнего, и поядает землю и произведения ее, и попаляет основания гор;
соберу на них бедствия и истощу на них стрелы Мои:
будут истощены голодом, истреблены горячкою и лютою заразою; и пошлю на них зубы зверей и яд ползающих по земле;
извне будет губить их меч, а в домах ужас – и юношу, и девицу, и грудного младенца, и покрытого сединою старца.
Я сказал бы: рассею их и изглажу из среды людей память о них;
но отложил это ради озлобления врагов, чтобы враги его не возомнили и не сказали: наша рука высока, и не Господь сделал все сие.
Ибо они народ, потерявший рассудок, и нет в них смысла.
О, если бы они рассудили, подумали о сем, уразумели, что с ними будет!
Как бы мог один преследовать тысячу и двое прогонять тьму, если бы Заступник их не предал их, и Господь не отдал их!
Ибо заступник их не таков, как наш Заступник; сами враги наши судьи в том.
Ибо виноград их от виноградной лозы Содомской и с полей Гоморрских; ягоды их ягоды ядовитые, грозды их горькие;
вино их яд драконов и гибельная отрава аспидов.
Не сокрыто ли это у Меня? не запечатано ли в хранилищах Моих?
У Меня отмщение и воздаяние, когда поколеблется нога их; ибо близок день погибели их, скоро наступит уготованное для них.
Но Господь будет судить народ Свой и над рабами Своими умилосердится, когда Он увидит, что рука их ослабела, и не стало ни заключенных, ни оставшихся вне.
Тогда скажет [Господь]: где боги их, твердыня, на которую они надеялись,
которые ели тук жертв их [и] пили вино возлияний их? пусть они восстанут и помогут вам, пусть будут для вас покровом!
Видите ныне, [видите,] что это Я, Я – и нет Бога, кроме Меня: Я умерщвляю и оживляю, Я поражаю и Я исцеляю, и никто не избавит от руки Моей.
Я подъемлю к небесам руку Мою и [клянусь десницею Моею и] говорю: живу Я вовек!
Когда изострю сверкающий меч Мой, и рука Моя приимет суд, то отмщу врагам Моим и ненавидящим Меня воздам;
упою стрелы Мои кровью, и меч Мой насытится плотью, кровью убитых и пленных, головами начальников врага.
[Веселитесь, небеса, вместе с Ним, и поклонитесь Ему, все Ангелы Божии.] Веселитесь, язычники, с народом Его [и да укрепятся все сыны Божии]! ибо Он отмстит за кровь рабов Своих, и воздаст мщение врагам Своим, [и ненавидящим Его воздаст,] и очистит [Господь] землю Свою и народ Свой!
[И написал Моисей песнь сию в тот день, и научил ей сынов Израилевых.] И пришел Моисей [к народу] и изрек все слова песни сей вслух народа, он и Иисус, сын Навин.
Когда Моисей изрек все слова сии всему Израилю,
тогда сказал им: положите на сердце ваше все слова, которые я объявил вам сегодня, и завещевайте их детям своим, чтобы они старались исполнять все слова закона сего;
ибо это не пустое для вас, но это жизнь ваша, и чрез это вы долгое время пробудете на той земле, в которую вы идете чрез Иордан, чтоб овладеть ею.
И говорил Господь Моисею в тот же самый день и сказал:
взойди на сию гору Аварим, на гору Нево, которая в земле Моавитской, против Иерихона, и посмотри на землю Ханаанскую, которую я даю во владение сынам Израилевым;
и умри на горе, на которую ты взойдешь, и приложись к народу твоему, как умер Аарон, брат твой, на горе Ор, и приложился к народу своему,
за то, что вы согрешили против Меня среди сынов Израилевых при водах Меривы в Кадесе, в пустыне Син, за то, что не явили святости Моей среди сынов Израилевых;
пред собою ты увидишь землю, а не войдешь туда, в землю, которую Я даю сынам Израилевым.
Испанский Reina-Valera 1995
Языки
- Добавить язык
- Церковнослав. (рус)
- Церковнослав. (цс)
- Рус. (Синодальный)
- Рус. (Синод. с ударе́-ми)
- Arab (AVD)
- Azerbaijani
- Armenian
- Bulgarian
- Chinese (simpl.)
- Croatian (S&D)
- English (NKJV)
- English (NRSV)
- English (KJV)
- Estonian
- Finnish (1992)
- French (LSG)
- Georgian
- German (MLU, 1912)
- German (GNB)
- Greek (Koine)
- Greek (TGV)
- Hebrew
- Italian
- Kyrgyz
- Latin (Nova Vulgata)
- Romanian
- Polish
- Portuguese
- Serbian (synod.)
- Serbian
- Spanish (RVR 1995)
- Swedish (Folkbibeln)
- Tajik
- Ukrainian (Homenko)
- Ukrainian (Ogienko)
«Escuchad, cielos, y hablaré;
oiga la tierra los dichos de mi boca.
oiga la tierra los dichos de mi boca.
Goteará como la lluvia mi enseñanza;
destilará como el rocío mi razonamiento,
como la llovizna sobre la grama,
como las gotas sobre la hierba.
destilará como el rocío mi razonamiento,
como la llovizna sobre la grama,
como las gotas sobre la hierba.
»Proclamaré el nombre de Jehová:
¡engrandeced a nuestro Dios!
¡engrandeced a nuestro Dios!
Él es la Roca, cuya obra es perfecta,
porque todos sus caminos son rectos.
Es un Dios de verdad y no hay maldad en él;
es justo y recto.
porque todos sus caminos son rectos.
Es un Dios de verdad y no hay maldad en él;
es justo y recto.
»La corrupción no es suya;
de sus hijos es la mancha,
generación torcida y perversa.
de sus hijos es la mancha,
generación torcida y perversa.
¿Así pagáis a Jehová,
pueblo loco e ignorante?
¿No es él tu padre, que te creó?
Él te hizo y te estableció.
pueblo loco e ignorante?
¿No es él tu padre, que te creó?
Él te hizo y te estableció.
»Acuérdate de los tiempos antiguos,
considera los años de muchas generaciones;
pregunta a tu padre, y él te lo contará;
a tus ancianos, y ellos te lo dirán.
considera los años de muchas generaciones;
pregunta a tu padre, y él te lo contará;
a tus ancianos, y ellos te lo dirán.
Cuando el Altísimo hizo heredar a las naciones,
cuando hizo dividir a los hijos de los hombres,
estableció los límites de los pueblos
según el número de los hijos de Israel.
cuando hizo dividir a los hijos de los hombres,
estableció los límites de los pueblos
según el número de los hijos de Israel.
Porque la porción de Jehová es su pueblo;
Jacob, la heredad que le tocó.
Jacob, la heredad que le tocó.
Lo halló en tierra de desierto,
en yermo de horrible soledad;
lo rodeó, lo instruyó,
lo guardó como a la niña de su ojo.
en yermo de horrible soledad;
lo rodeó, lo instruyó,
lo guardó como a la niña de su ojo.
como el águila que excita su nidada,
revoloteando sobre sus pollos,
así extendió sus alas, lo tomó,
y lo llevó sobre sus plumas.
revoloteando sobre sus pollos,
así extendió sus alas, lo tomó,
y lo llevó sobre sus plumas.
»Jehová solo lo guió,
y con él no hubo dios extraño.
y con él no hubo dios extraño.
Lo hizo subir sobre las alturas de la tierra,
comió los frutos del campo,
lo alimentó con miel de la peña
y con aceite del duro pedernal,
comió los frutos del campo,
lo alimentó con miel de la peña
y con aceite del duro pedernal,
con mantequilla de vacas y leche de ovejas;
con grasa de corderos
y carneros de Basán, y también machos cabríos;
con lo mejor del trigo,
y de la sangre de la uva bebiste vino.
con grasa de corderos
y carneros de Basán, y también machos cabríos;
con lo mejor del trigo,
y de la sangre de la uva bebiste vino.
»Pero engordó Jesurún, y tiró coces
(engordaste, te cubriste de grasa);
entonces abandonó al Dios que lo hizo
y menospreció la Roca de su salvación.
(engordaste, te cubriste de grasa);
entonces abandonó al Dios que lo hizo
y menospreció la Roca de su salvación.
Provocaron sus celos con dioses ajenos,
y su ira con abominaciones.
y su ira con abominaciones.
Sacrificaron a los demonios, y no a Dios;
a dioses que no habían conocido,
a nuevos dioses venidos de cerca,
que no habían temido vuestros padres.
a dioses que no habían conocido,
a nuevos dioses venidos de cerca,
que no habían temido vuestros padres.
»De la Roca que te creó te olvidaste;
te has olvidado de Dios, tu creador.
te has olvidado de Dios, tu creador.
Lo vio Jehová, y se encendió su ira
por el menosprecio de sus hijos y de sus hijas.
por el menosprecio de sus hijos y de sus hijas.
Y dijo: “Esconderé de ellos mi rostro,
veré cuál será su fin;
porque son una generación perversa,
hijos infieles.
veré cuál será su fin;
porque son una generación perversa,
hijos infieles.
Ellos provocaron mis celos con lo que no es Dios;
me irritaron con sus ídolos.
Yo también provocaré sus celos con un pueblo que no es pueblo,
los irritaré con una nación insensata.
me irritaron con sus ídolos.
Yo también provocaré sus celos con un pueblo que no es pueblo,
los irritaré con una nación insensata.
Porque el fuego de mi ira se ha encendido y arderá
hasta las profundidades del seol;
devorará la tierra y sus frutos,
y abrasará los fundamentos de los montes.
hasta las profundidades del seol;
devorará la tierra y sus frutos,
y abrasará los fundamentos de los montes.
Yo amontonaré males sobre ellos;
emplearé en ellos mis flechas.
emplearé en ellos mis flechas.
Quedarán extenuados por el hambre,
consumidos por la fiebre ardiente y la peste maligna.
Diente de fieras enviaré también sobre ellos,
con veneno de serpientes de la tierra.
consumidos por la fiebre ardiente y la peste maligna.
Diente de fieras enviaré también sobre ellos,
con veneno de serpientes de la tierra.
Por fuera desolará la espada,
y dentro de las casas el espanto;
tanto al joven como a la muchacha,
al niño de pecho como al hombre cano.
y dentro de las casas el espanto;
tanto al joven como a la muchacha,
al niño de pecho como al hombre cano.
Yo había dicho que los esparciría lejos,
que borraría su recuerdo de en medio de los hombres,
que borraría su recuerdo de en medio de los hombres,
pero temí la jactancia del enemigo,
el envanecimiento de sus adversarios,
no sea que digan: ‘Nuestra mano prevalece
y ha hecho todo esto, y no Jehová.’”
el envanecimiento de sus adversarios,
no sea que digan: ‘Nuestra mano prevalece
y ha hecho todo esto, y no Jehová.’”
»Porque son nación privada de consejos,
y no hay en ellos entendimiento.
y no hay en ellos entendimiento.
¡Ojalá fueran sabios, comprendieran esto
y se dieran cuenta del fin que los espera!
y se dieran cuenta del fin que los espera!
¿Cómo podría perseguir uno a mil,
y dos hacer huir a diez mil,
si su Roca no los hubiera vendido
y Jehová no los hubiera entregado?
y dos hacer huir a diez mil,
si su Roca no los hubiera vendido
y Jehová no los hubiera entregado?
Porque la roca de ellos no es como nuestra Roca,
y aun nuestros enemigos son de ello testigos.
y aun nuestros enemigos son de ello testigos.
Porque de la vid de Sodoma es la vid de ellos,
y de los campos de Gomorra;
las uvas de ellos son uvas ponzoñosas,
racimos muy amargos tienen.
y de los campos de Gomorra;
las uvas de ellos son uvas ponzoñosas,
racimos muy amargos tienen.
Veneno de serpientes es su vino,
y ponzoña cruel de áspides.
y ponzoña cruel de áspides.
»¿No tengo yo esto guardado conmigo,
sellado en mis tesoros?
sellado en mis tesoros?
Mía es la venganza y la retribución;
a su tiempo su pie resbalará,
porque el día de su aflicción está cercano
y lo que les está preparado se apresura.
a su tiempo su pie resbalará,
porque el día de su aflicción está cercano
y lo que les está preparado se apresura.
»Sí, Jehová juzgará a su pueblo,
y por amor de sus siervos se arrepentirá,
cuando vea que la fuerza pereció,
y que no queda ni siervo ni libre.
y por amor de sus siervos se arrepentirá,
cuando vea que la fuerza pereció,
y que no queda ni siervo ni libre.
Entonces dirá: “¿Dónde están sus dioses,
la roca en que se refugiaban,
la roca en que se refugiaban,
que comían la grasa de sus sacrificios
y bebían el vino de sus libaciones?”
¡Que se levanten y os ayuden!
¡Que vengan y os defiendan!
y bebían el vino de sus libaciones?”
¡Que se levanten y os ayuden!
¡Que vengan y os defiendan!
Ved ahora que yo, yo soy,
y no hay dioses conmigo;
yo hago morir y yo hago vivir,
yo hiero y yo sano,
y no hay quien pueda librarse de mis manos.
y no hay dioses conmigo;
yo hago morir y yo hago vivir,
yo hiero y yo sano,
y no hay quien pueda librarse de mis manos.
Porque yo alzaré a los cielos mi mano,
y diré: ¡Vivo yo para siempre!
y diré: ¡Vivo yo para siempre!
Cuando afile mi reluciente espada
y mi mano empuñe el juicio,
tomaré venganza de mis enemigos
y daré su retribución a los que me aborrecen.
y mi mano empuñe el juicio,
tomaré venganza de mis enemigos
y daré su retribución a los que me aborrecen.
Embriagaré de sangre mis flechas,
y mi espada devorará carne;
sangre de muertos y cautivos,
cabezas de jefes enemigos.
y mi espada devorará carne;
sangre de muertos y cautivos,
cabezas de jefes enemigos.
»¡Alabad, naciones, a su pueblo,
porque él vengará la sangre de sus siervos,
tomará venganza de sus enemigos,
y hará expiación por la tierra de su pueblo!»
porque él vengará la sangre de sus siervos,
tomará venganza de sus enemigos,
y hará expiación por la tierra de su pueblo!»
Moisés, acompañado por Josué hijo de Nun, fue y recitó todas las palabras de este cántico a oídos del pueblo.
Cuando acabó Moisés de recitar todas estas palabras ante todo Israel,
les dijo: «Aplicad vuestro corazón a todas las palabras que yo os testifico hoy, para que mandéis a vuestros hijos que cuiden de cumplir todas las palabras de esta Ley.
Porque no os es cosa vana; es vuestra vida, pues por medio de esta Ley haréis prolongar vuestros días sobre la tierra a la que vais para tomarla en posesión tras pasar el Jordán.»
Aquel mismo día Jehová habló a Moisés y le dijo:
«Sube a estos montes de Abarim, al monte Nebo, situado en la tierra de Moab que está frente a Jericó, y mira la tierra de Canaán, que yo doy por heredad a los hijos de Israel.
Muere allí en el monte al cual subes, y te reunirás a tu pueblo, así como murió Aarón, tu hermano, en el monte Hor, y se reunió a su pueblo.
Por cuanto pecasteis contra mí en medio de los hijos de Israel, en las aguas de Meriba, en Cades, en el desierto de Zin; porque no me santificasteis en medio de los hijos de Israel.
Verás, por tanto, delante de ti la tierra, pero no entrarás allá, en la tierra que doy a los hijos de Israel.»